Vi er ikke engler i hvitt. Vi er mennesker som slites ut, både fysisk og psykisk
![Bildet viser innleggsforfatter Beate Faugstad i sykepleieruniform](/sites/default/files/styles/large/public/2024-07/IMG_20240601_223512_1.jpg?itok=_DgkAKtd)
Det er hjerteskjærende å høre pasienten min love å drikke mindre vann slik at vi skal slippe å følge henne på toalettet.
Jeg har varslet om for få ansatte, og jeg møter politikk, fine formuleringer og meningsløse diskusjoner. Ingenting skjer, og behandlingstiden er lang som et vondt år. Et argument jeg ofte hører, er at andre sykehjem og behandlingssenter har samme bemanning. Det bekymrer meg. Hos oss er bemanningen uforsvarlig, og konsekvensene for pasientene alvorlige.
Regnestykket går ikke opp
Vi vet at Norges lommer er dype, så her er det snakk om prioriteringer. Dessuten er det dyrt å spare penger på denne måten; problemer som oppstår i kjølvannet av sparing, koster også mye penger å løse.
Ikke alt kan løses med mer penger. Vi bør innføre flere tiltak enn å øke grunnbemanning og øke lønningene. Problemet er at andre tiltak ikke vil ha effekt før grunnbemanningen er på et anstendig nivå. Én pleier delt på 20 pasienter er et regnestykke som ikke går opp.
Det er hjerteskjærende å høre pasienten min love å drikke mindre vann slik at vi skal slippe å følge henne på toalettet. Pasientene føler at vi har for mye å gjøre, og de føler seg delvis skyldig fordi de har helt naturlige behov som de trenger hjelp til. Pasientene trenger et tilstedeværende blikk som møter deres, et varmt smil og senkede skuldre. Det får de ofte ikke, og jeg tror de dyre nye lokalene er et dårlig plaster på såret.
Flinke til å glatte over systemfeil
Det er ikke bare pasientene som lider. Det tynnes ut i rekkene blant helse- og omsorgsarbeidere. Vi mister meningen med jobben, for vi er ikke engler i hvitt. Vi er mennesker som slites ut, både fysisk og psykisk. Jeg tror ikke sykepleierne slutter på grunn av for lav lønn. Jeg tror de slutter fordi de ikke får gjort den jobben de ønsker å gjøre med de midlene de har.
Vi er for flinke til å glatte over systemfeilene. Vi gir litt mer, jobber litt hardere, og så går det som regel greit selv om det ikke er optimalt. Vi gjør det for pasientenes del, men så taper pasientene på det i det lange løp. Fordi det ikke bevilges mer penger før det er helt innlysende at dette ikke går lengre.
Vi på gulvet har sett det lenge. Vi ser at det går feil vei. Vi kan føle det på kroppen. Men videre oppover i systemet, føles det ikke mye. De ser bare konkrete tall og hendelser. Så lenge budsjettene overholdes og hendelser blir «håndtert» på gulvnivå, ofte før de når det lokale avvikssystemet, så vil de fortsette med nedskjæringene sine.
Det er opp til oss
Konsekvensene av for få ansatte er skremmende, og i realiteten skjer det langt verre ting enn at noen ikke rekker toalettet. Dette er det viktig at vi løfter frem.
Kunne dette fallet ha vært forhindret med økt grunnbemanning? Da er både fallet og komplikasjonene en konsekvens av for lav bemanning. Er trykksåret et resultat av for lite mobilisering på grunn av for få ansatte? Ikke bare er trykksåret en konsekvens, men også alle de negative ringvirkningene. Fra nedsatt livskvalitet på ulike måter til økt bruk av sterke smertestillende medisiner og sovemedisiner og alt det bringer med seg.
Virkeligheten er komplisert, men alt henger sammen. Det er opp til oss å vise til sammenhengene fordi pårørende og pasienter ikke alltid ser. Mange ser bare et vennlig fjes som hjelper dem med problemer som har oppstått underveis.
Ikke dekk over hullene i systemet
Det er på tide å legge fra oss samvittigheten og flink pike/gutt-syndromet. Rapporter alt som kan rapporteres. Skriv avvik på alt som er kritikkverdig. Ikke dekk over hullene i systemet. Få det frem.
Ikke ta kritikk fra pasienter og pårørende personlig. Ikke unnskylde deg, men oppfordre dem til å skrive det ned og sende det inn til leder og/eller Statsforvalteren. Alt som ikke er skrevet ned, blir fort avvist av systemet.
Blir dere ikke hørt av nærmeste leder, gå forbi. Samle dere, og send inn bekymringsmelding eller varsel. Det verste som kan skje, er at det blir avvist, men da har du gjort det du kunne. Det beste som kan skje, er at du blir hørt, systemet står for fall og fremtiden ser lysere ut. Din stemme kan gjøre en stor forskjell. Vi må skrike ut nå før det er for sent. Men vi må gjøre det skriftlig.
En versjon av dette innlegget ble først publisert i Bergens Tidende.
8 Kommentarer
Håvard
,Bra innlegg. For det er slik det er. Jeg er gammel sykepleier og synes ikke det går riktig veg. Det er vondt å se de unge sykepleierne og helsefagarbeidere slite, med jobb, og med ansvar når de kommer hjem.
Ellen Bostad
,Det verste som skjer er ikke at avvikmeldinger blir lagt i en skuff..det er at alle varslere som ønsker det bedre for beboere og kollegaer nede på gulvet blir fryst ut og til slutter og gjerne fått PTSL og dermed uta av dansen..null sjans på å få tilbake dyktige sykepleiere og helsearbeidere inn i eldreomsorgen igjen.
Her har vi ropt på høyere grunnbemanning i mange tiår.. helt siden landet innførte NPM en forretningsmodell Thatcher innførte i england uten suksess. Flere europeiske land har gått bort fra denne modellen som har ødelagt mye av omsorgen i sykehjemmene.
Sjøl jobbet jeg 30 år før jeg var utslitt både fysisk og psykisk og ble ufør 7 år før jeg ble pensjonist...det er blitt ett rotterace å jobbe i sykehjem. Altså fra å bemanne etter pleiefaktor til foreningsmodellen til Stoltenberg måtte jo bli krise.
Vi fleipa på 70/80tallet at når vi blir gamle kommer det inn roboter..vi viste nesten ikke hva en robot var...
Vi har som sagt skreket og ropt at nå må politikere høre på oss og slutte å skjære alt inn til beinet. Nå er det ikke mer kjøtt på beinet så da suger de jaggu ut alt i margen også. Strikken er røket og resultatet ser vi nå! Ingen vil jobbe og slite raua av seg og samtidig ha denne evige dårlige samvittigheten.
Her jeg bor så burde kommunen vært på robeklista da politikere ikke evner økonomisk styring. De legger ned ett par små velfungerende sykehjem for å bygge nytt og svært sykehjem og de ansatte i kommunen blir ikke flere, de må jobbe enda mer effektivt.
Ikke bare beboere som må slutte å drikke vann det må de ansatte også. Ingen rom for å gå på do.. økt bleiebudsjett da for politikere lager jo inkontinente mennesker!
Solveig
,Flott skrevet! Traff spikeren på hodet!
Når vi blir gamle er vi ikke noe verdt!
Unni
,Veldig bra skrevet, med konkrete forslag på hva som må gjøres for at endring skal kunne skje! Dette er noe vi på rehabiliteringsavdelingen hvor jeg jobber, prøver å minne hverandre på. Det er dog utfordrende enkelte ganger å identifisere hva årsaken til avvik er når man står midt oppe i det, og som du skriver så henger det meste sammen og det er komplekst. Derfor er det viktig at dette belyses og snakkes om ofte. Takk for konkrete forslag!
Ingunn
,Takk for en skarp og viktig penn! Når er nok nok? Når skal "systemet" og politikerne begynne å høre på de som faktisk står nær pasienter og pårørende? Valgløfter og festtaler om verdighet blir helt meningsløse når en ser hvordan systemet er rigget.
Kristin Eie
,Godt skrevet, og enig i at helsesektoren må oppgraderes med nok personell og høyere lønninger, så ikke folk blir utbrente og pasienter får den optimale hjelpen de bør ha.
Ina Hollander
,Bra skrevet, særlig setningen om fine ord og formuleringen. Jeg er så lei å høre om omorganisering, samarbeid( med hvem egentlig?), prioritering, konsulenter, pasientflyt og mange flere. Så ser jeg alle de dyktige flinke unge sykepleiere, og tenker at de har et langt slitsomt liv foran seg hvis de ikke slutter nå. 1 år til jeg pensjonere meg....
Kerstin
,Jeg kjenner på avmakt og tristhet når jeg leser dette fordi jeg kjenner det så godt igjen. Det har vært et så givende yrke for meg, men også veldig tappende i perioder av de grunner som er nevnt i innlegget. Det har vært mange frustrasjoner, avviksmeldinger og bekymringsmelding uten at det har hjulpet så mye, men kanskje litt…
Veldig trist at mange av de unge sykepleierne opplever akkurat det samme i sin yrkeskarriere. Jeg synes heller ikke utviklingen går riktig vei, - det er altfor mye fokus på det å spare penger - kommunene er ofte i en skvis. Når det er sagt finnes det jo kommuner som har fått til bedring på sine arbeidsplasser i samarbeid med de ansatte. Men ledelsen må være modige og lydhøre for behovene, - og selvfølgelig ha et ønske om å lytte.